Tidigare i "Resurrection"...
Pojken dök upp i en by i Kina. Han har tigit sen dess.
Jag är agent Bellamy. Kalla mig Marty.
Arcadia, Missouri. Kommer du därifrån?
- Har er son försvunnit mr Langston? - Min son dog för 32 år sen.
- Pappa! - Jacob?
- Kan jag hjälpa dig? - Dog jag på riktigt?
- Du är gravid. - Då hände det innan jag...
Det kommer flera. Flera än du anar.
De är hundratalet nu.
Jag klarar det inte längre. Det är slut.
De är inte folks älskade som har återvänt.
Jag tycker att vi skyddar de levande istället för de döda.
Ni måste ta honom och skydda honom så länge det behövs.
Låt bli! Marty!
Marty!
Jag trodde att vi hade kom undan.
Jag trodde att vi kom undan. De stoppade oss.
Det var en helikopter. Det var så mycket vapen.
Jag gjorde allt jag kunde. De tog honom.
Marty!
Jacob.
Jag minns...
Var är han?
...ett förhörsrum. De gav mig en spruta.
Vill du lägga dig ner?
- Vad minns du efter det? - Jag vaknade vid sidan av vägen.
De måste ha lämnat mig där de hittade mig.
Vi frågade polisen var du var, vad som hände.
De sa att du var instabil, att du kunde vara farlig.
Vi trodde dem inte, så klart.
Nej. Det var bara så konstiga tider.
Det hände så mycket. Vi visste inte vad vi skulle tro.
- Hur kom Jacob hit? - Soldater tog hit honom.
Alla de återvändande med familj i stan, lät dem stanna.
De förde bort resten. Ingen vet vart.
- Folket de stoppade? Maggie? - Hon mår bra.
De förhörde henne i ett par timmar. De förhörde oss alla.
Jag tror att de övervakar oss.
Jag vet bara att min son är tillbaka och nu är du här.
De får övervaka mig bäst de vill.
- Se vad de skriver om oss. - Det är bara lurendrejeri.
Toppen. Nu ser vi alla ut som idioter.
Stämmer datumet?
- Hur länge har jag varit borta? - En vecka.
Jag måste använda er telefon.
Immigrationsverket.
- Toni Willis, tack. - Vem är det som ringer?
- Agent Bellamy. - Bellamy? Ett ögonblick.
- Hallå? - Toni, det här har nåt en ny nivå.
De stoppade mig, de drogade mig. De har gjort nåt med mitt minne.
Jag måste ta reda på vilka de är och vad de gjort med de återvändande.
- Hallå? Toni? - Är du J. Martin Bellamy?
- Vem är det här? - Behöver ni en bil?
- Kan in ange er position? - Nej, jag återkommer.
- Marty? - Hur är läget?
Minns ni ingenting?
Marty? Mår du bra?
- Ska jag hämta mina föräldrar? - Nej, det är inget.
Jag mår bra. Jag kommer om en minut.
Jag är glad att du är tillbaka.
- Där är den. - Är den normal?
Jag är ingen expert men såvitt jag kan se, ja.
Vill ni veta könet?
Som du vill. Självfallet.
Det är märkligt. Jag trodde inte att jag skulle vilja veta
men med all osäkerhet nu, så vill jag det.
- Det är en pojke. - En pojke.
Otroligt.
Rachael, visst beräknade vi 12 veckor?
Tekniskt sett 12 veckor och 12 år.
Jag tror att han är närmare fyra månader.
Det är min gissning, men du måste gå till en gynmottagning.
Nej, jag har redan sagt det. Inga fler läkare.
Jag kan ta dig till en läkare som inte vet att du är en åter...
Jag har varken legitimation eller försäkring. Vad ska jag säga?
- Har du nånstans att bo? - Ja, hon bor hos mig.
- I gästrummet. - Så klart.
Ta vitaminerna och säg om du känner nån förändring.
- Lily. - Han ringde igen.
- För femte gången den här veckan. - Jag kan räkna.
- Han är din far. - Tack, Lily.
Herregud, du är här. Var har du varit?
- Jag vet inte riktigt. - Vad hände?
Jag minns inte så mycket. De förhörde och drogade mig.
Jag har tappat en vecka av mitt liv.
- Mår du bra? Är du skadad? - Jag tänkte fråga dig det.
- Djupa andetag. - Så...
- När åt du senast? - I morse, hos Langstons.
Så de förhörde dig och sen fick du gå?
- Vad frågade de? - Dumma frågor.
"Kan det vara fel personer? Har jag hört talas om masshysteri?"
- Vad åt du till frukost? - Ägg, bacon och kaffe.
Följ ljuset.
Och dr Ward?
Han är i Maryland och svarar inte när jag ringer.
- Vad? - Vi försökte hitta dig.
- Jag vet. - Okej.
Var det allt?
- Vad är det? - Min yrkesmässiga gissning är gaser.
Det är inget fel på hjärtat.
Jag är en väldigt modig man.
Vad ska du göra nu?
De som tog mig, tillhör inte nån myndighet som jag känner till.
Jag måste kolla upp vilka de är, vad de vill.
- Letar de efter dig? - Jag vet inte.
Jag har dina saker. Jag tog dem från The Inn när du åkt. Ska du dit igen?
Inte utan min plånbok. Ingen mobil, nycklar.
- Jag har en soffa. - Nej.
Jo, varför inte? Bara tills du vet vad du ska göra.
- Tack. - Ingen orsak.
- Där är sheriffen. - Det är hans fel att de kom.
Halva stan föll för det. Idioter.
Tommy, kan du parkera där uppe? Skolbussarna kan inte passera.
Vad ska du göra? Kalla in armén igen?
Det här är dr Maggie Langston. Om det gäller ett akutfall...
- Gör det nåt? - Nej, varsågod.
Du har ett fint hus. Det är stort.
Jag trodde att jag skulle flytta ihop med nån.
Det tog slut innan dess.
Jag har gjort samma misstag. Teckna avtal månad för månad.
- Har du nånsin varit gift? - Förlovad en gång.
- Vad hände? - Äktenskap är inget för mig.
Så säger män när de vill ha allt.
Vissa män kanske vet vad de vill ha.
Det är märkligt. Jag insåg precis att jag inte vet nåt om dig.
Döda personer återvände. Vi hade inte tid att kallprata.
Det borde väl vara en bra sak? Att folk återvänder.
Istället, har vi alla blivit rädda...
...för staten, vetenskapen, Gud...
...våra egna familjer.
Det vi brukade tro på, har förrått oss alla.
Vill du veta en sak om mig?
Det var en nioårig grabb.
Han hette David.
Han var vittne i ett traffickingfall.
Informationen han gav mig var ovärderlig. Den hade vunnit fallet.
Men de onda hittade honom först. De dödade honom.
Men det otrolig var...
...att trots att han mist sin son...
...det värsta som kunde hända honom...
...så hittade hans far religionen.
Han blev troende.
En dag frågade jag honom hur.
Hur genomlider man nåt sånt och blir troende efteråt?
Vad svarade han?
Han sa:
"När man är så lågt som man kan komma, finns ingen rädsla.
Utan rädsla, finns inga gränser."
Och enligt honom, var det Gud.
Tror du på det?
Hallå?
Ja. Vänta.
Det är till dig.
- Hallå? - Det är Toni. Jag har svar åt dig.
Möt mig där jag firade födelsedag förra året. Imorgon, kl. 20.
- Toni, vänta. - Då förklarar jag allt.
Det är du!
Jacob?
Vad hände med dig?
Jag var död, men återvände.
Precis som du, farmor.
Du är uppe tidigt som vanligt.
Du äter en massa som vanligt.
Mamma är också vaken tidigt. Jag trodde att hon duschade.
Det gjorde jag. God morgon, pojkar.
Trädgården börjar förfalla.
Baksidan på huset måste målas
staketet måste lagas, träden växer vilt.
Dina föräldrar har mycket att...
Henry.
Du ser ut precis som din pappa.
Mamma.
Maggie. Kom igen, lyssna på mig.
- Du vill inte vara här nu. - Det tror jag inte.
- Jag är ledsen. - För vad?
Det som kvinnan sa om mig, jag var annorlunda då.
Tror du att det är därför som jag är arg på dig?
Den där kvinnan, vem är hon för dig? Berätta vem hon är.
- Jag vet inte vad hon är. - Hon är min mamma.
- Jacob är ditt syskonbarn. - Så är det inte.
Du försökte föra bort dem.
- Du vet inte vad du pratar om! - Inte?
- Din dotter... - Är allt som det ska?
- Din jävel! - Hör du!
Menar du allvar? Vill du göra det här?
- Nej, sluta. - Jag har skäl att slå dig.
Sluta, båda två! På en gång!
Pappa!
- Kom igen. - Börja du. Jag slår inte gamlingar.
Bellamy, sluta!
Nästa gång, se till att vara nykter.
- Det här är inte över! - Sluta.
Vad tittar ni på? Ni har inget med det här att göra.
Jag låg i min sjukhussäng
och jag minns en känsla av...
...att släppa taget.
Sen vaknade jag i skogen.
Jag gick till begravningsplatsen.
Jag såg min grav och sen Jacob.
- Jag trodde att jag drömde. - Titta på det här, farmor!
Toppen, Jacob!
Han är precis som jag minns honom.
Lekfull och omtänksam på samma gång.
Så har han alltid varit.
Det måste ha varit hemskt att mista honom.
Jag kan inte ens tänka mig tanken.
Jacob sa att andra hade återvänt.
Han berättade om militären, vapen. Hur de förde bort folk.
Du behöver inte oroa dig för det. Du är här hos din familj.
När får jag träffa Frederick?
Det är lite komplicerat, mamma.
- Vi är inte sams. - Varför inte?
Det var han som kallade in militären.
Han tror att de som har återvänt är farliga på nåt sätt.
- Varför det? - Jag vet inte.
Han försökte föra bort Jacob.
Jag ska ringa honom.
Du är ju hans mamma. När han ser dig, lugnar han ner sig.
Jag bara... Jag fattar inte att du är här.
Om du dör och kommer tillbaka, hur skulle det vara?
Du är tillbaka, världen har gått vidare utan dig.
Teknologin är märklig, allting rör sig för fort.
Problemen som tycktes vara så stora
skulle försvinna som på ett rent blad.
Nej, problemen kommer tillbaka med dig.
Du får den här, men om du ber om en till, skjutsar jag hem dig.
- Vad? - Fred, vi måste prata.
Det är mamma. Hon är tillbaka.
Som de andra.
- Det är inte hon. - Hör på...
Jag tar skjutsen hem.
Jag är nog den första Richards som sitter i framsätet på en polisbil.
Lika bra att ta tillfället i akt.
- Vad menar du? - Gasen i botten.
- Menar du det? - Ja.
Ja! Det här är kul.
Vill du ha kul på riktigt?
Apawamis. Sväng höger. Snabbt.
Bingo!
Jag gick inte långt i fotboll utan orsak.
- Är du säker på det här? - Det är en gammal tradition.
- Jag har inte hört talas om den. - Från före din tid.
- Jag kan inte. - Jo, det kan du. Kom igen.
Försök. Du klarar det.
Jösses! Jag sa ju det.
Du har rätt. Det var hemskt. Du behöver hjälp.
Kom igen. Sikta och skjut.
- Pang! - Jag gillar det.
- Ge mig den. - Så gör en Richards.
- Vad? - Ja! Jag kom just på en sak.
Kom igen, var här, baby.
- Jag är ett geni. - Ja.
- Nej. Nån måste köra. - Det blir inte jag.
Titta på väggen där. Stå precis här.
Där på hörnet. Ser du de stora, bleknade bokstäverna.?
- Ja. Är det ett F och ett B? - Fred och Barbara.
Vi brukade alltid gå hit.
Röka, dricka, prata. Titta på stjärnorna.
Pappa och jag brukade göra det.
Senaste veckorna har varit fyllda av känslor och passion.
Ingen vet vad de ska göra av det.
Vi är alla som stjärnor, som glänser som aldrig förr
men ingen har en fast plats längre.
Vi bara flyter.
Förlåt.
Vi måste åka hem.
Det här är Tonis mobil. Lämna ett meddelande.
Toni, jag är här. Var är du?
- Vill ni ha nåt? - En Cola Light.
Släpp den nu. En perfekt passning.
- Jag fick dig. - Ett. Två.
Tre. Fyra.
Berätta, Jacob. Hur hittade du mig?
Jag drömde om dig och jag kände det.
Vet nån annan att du kan känna av andra människor?
Marty, Maggie och pastor Tom.
Jag hade inte berättat det för folk.
De kanske inte förstår.
Din mamma vill att du går till köket.
- Det huset var gult förr. - Var det. Jag minns inte det.
Det är märkligt att plötsligt ha tillgång till 33 år gamla minnen.
Man ser tydligt vad som inte har förändrats.
- Han älskar dig, mamma. - Nej, han hatar mig.
Han klandrar mig för att du fick ta verksamheten.
Pappa var nog delaktig.
Han var arg på mig från början. Han kämpade emot mig.
Man väljer inte sina barn.
När jag var döende, hamnade jag i koma. Minns du det?
Du kom dit varje dag, Henry.
Du satt bredvid mig, du pratade med mig.
Det var det enda jag såg fram emot.
- Fred kom inte dit en enda gång. - Du har fel.
Han var överväldigad. Han klarade inte av att se dig sån.
Han satt utanför, i korridoren.
Ibland gluttade han in på dig genom dörren
men han var där varje dag.
- Marty? - Du sa inte var vi skulle ses.
- Hur visste de att jag var här? - Lugna dig.
Du lurade mig. Du satte dit mig.
- Varför? - Sluta. Du gör illa mig.
Vad är det? Mår du bra?
Berätta vad som pågår!
- De sa att du var instabil. - Nej.
- Att du flydde från psyket. - Nej, det är en lögn.
Vad fan skulle jag tro? Som du betedde dig i Missouri?
Jag hjälpte dig med allt men du bara förhalade och ljög.
Du hade aldrig trott mig.
Ett bedrägeri. Du skämde ut mig, Marty!
Sen får jag höra att staten drogar dig?
Suddar bort ditt minne? Vet du hur det låter?
Du känner väl igen en komplott när du ser en?
- Är du inte ens nyfiken? - Nej. Inte längre.
Så är det alltså?
De sa att de skulle kontakta dig. Det är allt jag vet.
Du mår inte bra, Marty. Det handlar om barnet du miste.
Jag borde inte ha låtit dig hämta honom på flygplatsen. Sök hjälp.
Men kom inte till mig igen.
Jag beklagar, Maggie.
Det är inte du.
- Det är jag, Frederick. - Nej.
Vem är jag?
Vem är jag? Säg det.
- Mamma. - Precis.
Allt blir bra nu.
Mamma är här.
Allt kommer att bli bra.
- Hej. - Hej.
- Är allt bra? - Toni har förrätt mig. Jag drar.
- Vart ska du? - Jag vet inte. Jag känner mig vilse.
- Jag litar inte på nån. - Inte på nån?
- Jag ringer tillbaka. - Vänta! Marty?
Hallå?
- Ut med dig. - Lugn. Vi vill inte skada dig.
Ut ur min lägenhet!
Jag vill bara prata.
- Jag borde döda dig direkt. - Det vore ett stort misstag.
Vad har ni gjort med mig? Vad har ni gjort?
Lugna dig. Jag är här för att ge dig ett erbjudande.
Sätt dig. Ta det lugnt.
- Som du vill. - Vart har ni fört de som återvänt?
De är i säkerhet för stunden.
- Men... - Var är de?
Jag kan gå, men ni får aldrig de svar ni söker efter.
Ni har en viss expertis i fråga om de återvändande
och man litar på dig i Arcadia.
Du återvänder dit och håller koll på sakerna, på dem.
Du rapporterar till oss då och då. Se det som ett nytt uppdrag.
Ska jag vara er spion?
Vi kan nog vara överens om att läget är under kontroll nu.
Så länge vi har ett hanterbart antal, med din hjälp, så kan vi behålla det.
Du får veta det du behöver veta.
Är vi överens?
Ni kidnappade mig, drogade mig och raderade mitt minne.
Jag tänker då inte tro på nåt som ni har att säga.
- Du vet inte. - Vet inte vad?
Det gjorde inte vi heller. Sen ringde du.
Vi behövde en visuell bekräftelse.
- Vi håller kontakten. - Bevara dig besväret.
Du kan alltid vägra. Då hamnar du med resten av dem.
ÅTERVÄNDANDE BELLAMY, J. MARTIN
Team Wild Animals Only Released On: www.HoundDawgs.org
Text: Marie Roos www.sdimedia.com